BORTE MED BLÆSTEN
Der var engang et land med riddere og bomuldsmarker, -
- som man kaldte De gamle Sydstater.
Dette smukke sted var det sidste, hvor ridderlighed blev værdsat.
Her fandtes de sidste riddere og ungmøer og slaver og herrer.
De skal nu søges i litteraturen, for nu findes kun mindet om dem.
Det er et folk, der er borte med blæsten. . .
De kan bare smide os ud af skolen. Krigen bryder alligevel snart ud.
- Er det ikke spændende, Scarlett? - Vi skal vise dem, skal vi.
Snik-snak. Krig, krig, krig. Den krigssnak ødelægger alle fester.
Det keder mig til døde.
- I øvrigt bliver der slet ikke krig. - Vist gør der så.
Hvis jeg hører ordet "krig" igen, går jeg ind.
Ønsker du ikke en krig?
Godt. . . Men nu har jeg advaret jer.
Så lad os i stedet tale om selskabet hos Wilkes i morgen.
- Vi spiser ved samme bord, ikke? - Det skal jeg tænke over.
Vi vil have alle valsene. Brent, mig, Brent igen og så mig.
Det ville jeg forfærdelig gerne. . . Men jeg har lovet alle valsene væk.
- Vil du høre en hemmelighed? - Om hvem?
- Melanie Hamilton fra Atlanta. . . - Ashley Wilkes' kusine. Hun er her.
Det dydsmønster. Hende vil jeg da blæse på.
- Vi har hørt, at. . . - Ashley skal giftes med hende.
- De gifter sig jo inden for familien. - Får vi så valsene?
Naturligvis. . .
Sådan skal det være.
Det passer ikke. Ashley elsker jo mig.
- Hvad gik der af hende? - Sagde vi noget forkert?
Hvor skal De hen uden sjal?
Og hvorfor har De ikke inviteret herrerne på middag?
De opfører Dem som en markarbejder.
Kan De så komme tilbage, inden De dør af kulde.
- Nej, jeg går far i møde. - Kan De så komme her!
- Fyraften! - Hvem siger det?
Jeg er formand. Jeg bestemmer, hvornår det er fyraften på "Tara" .
Fyraften!
Du har ikke din lige i hele staten.
Far! Hvor er du dog dygtig.
Du har nok udspioneret mig, Katy Scarlett O'Hara.
- Du sladrer vel også til din mor. - Jeg er ikke nogen sladrehank.
Men du brækkede jo benet ved det hegn i fjor.
Jeg forcerer de hegn, der passer mig. Det er min egen hals, jeg brækker.
Det er klart. Hvordan står det til på "Twelve Oaks"?
De har travlt med forberedelserne, og så går snakken om krigen.
Var der ellers nogen?
Kusinen, Melanie Hamilton, og hendes bror Charles.
Det blegnæbbede mæhæ. Jeg kan ikke udstå hende.
- Ashley er af en anden mening. - Han kan da ikke synes om hende.
- Hvorfor tager du sådan på vej? - Ikke for noget. Lad os gå ind.
Har han friet til dig? Nej, og det gør han heller ikke.
John Wilkes betroede mig, at Ashley skal giftes med Melanie.
- De vil bekendtgøre det i morgen. - Det tror jeg ikke på.
Hvor skal du hen? Scarlett?
Har du gjort dig til for en, der ikke elsker dig?
- Du, der kan få den, du peger på? - Nej. . . Det undrer mig bare.
Ville Ashley have dig, ved jeg ikke, om jeg gav ham mit samtykke.
- Han ville ikke gøre dig lykkelig. - Jo, han ville.
Du skal bare have en sydstatsmand, der tænker ligesom dig.
- En dag skal "Tara" være dit. - Det vil jeg blæse på, når. . .
Vil det sige, at "Taras" jord ikke betyder noget for dig?
Jord er det eneste her i verden, der er værd at kæmpe og dø for.
- For den er bestandig. - Du lyder som en irer.
Ja, og det er jeg stolt af. Du er selv halvt irer, frøken.
Og har man irsk blod i årerne, elsker man sin jord.
Men du er jo kun et barn. Du skal nok lære at elske jorden.
Sådan er vi irere.
Miss Scarlett, miss Suellen, miss Carreen, jeres mor kommer.
Hun løber spidsrod for det hvide pak i stedet for at passe spisetiderne.
Hun slider jo sig selv op.
Gå ud med lygten, Pork.
Mr. Gerald, mrs. Ellen er kommet hjem.
Slider sig selv op for det hvide pak. Hold op med den gøen.
Rejs dig, knægt, og gå ud og tag hendes medicintaske.
- Vi var helt bekymret for Dem. - Nu er jeg hjemme, Pork.
Flodsengen er pløjet. Hvad skal vi gå i gang med i morgen?
Mr. Wilkerson, Emmy Slattery har netop født Deres barn.
Mit barn?
Men det døde gudskelov. Godnat, mr. Wilkerson.
- De har bare at spise min mad. - Efter aftenbønnen.
- Vi må afskedige Jonas Wilkerson. - Han er egnens bedste forvalter.
Han må rejse i morgen tidlig.
Næh? Yankee'en Wilkerson og Slattery-pigebarnet?
Det taler vi om senere.
Jeg vil have Scarletts grønne kjole på.
Hvad er det for en tone? Din rosa kjole er yndig.
Så kan du låne mit røde skærf.
- Scarlett. . . Du ser træt ud. - Jeg har det fint, mor.
- Må jeg ikke blive oppe til ballet? - Du kan være med til middagen.
- Din grønne kjole er også grim. - Klap i.
Aftenbønnen, piger.
. . . thi jeg har syndet i tanker, ord og gerning.
Jeg har fejlet. Jeg har fejlet alvorligt.
Velsignet være Jomfru Maria. Velsignet være Johannes Døberen.
Ashley ved jo ikke, jeg elsker ham.
Hvis jeg fortæller ham det, kan han da ikke gifte sig.
. . . og forlad os vore synder. Amen.
Hold godt fast og træk maven ind.
- Her er miss Scarletts mad. - Jeg skal ikke have en krumme.
Vist skal De så. Og De spiser op.
Vel gør jeg ej.
Hjælp mig hellere i kjolen. Den der.
De kan ikke vise barm om dagen. Jeg går ind og taler med Deres mor.
Hvis du siger det til mor, spiser jeg ikke en krumme.
Tag et sjal over skuldrene, så De ikke får fregner. . .
- Vær nu sød at spise en lille smule. - Nej.
I dag vil jeg more mig. Jeg spiser til selskabet.
Tænk på familiens omdømme.
En dame spiser som en fugl, når hun er ude.
Vi kan ikke have, De spiser som en markarbejder henne hos Wilkes.
Snik-snak. Ashley siger, han godt kan lide en pige med en god appetit.
De siger ét og tænker noget andet. Mig bekendt har han ikke friet.
Spis nu ikke så hurtigt, at det kommer op igen.
Hvorfor skal man være så tåbelig for at få en mand?
Scarlett O'Hara, hvis du ikke kommer nu, kører vi uden dig.
Jeg kommer nu, far.
Kors, hvor er det korset stramt. Jeg kommer helt afgjort til at bøvse.
TWELVE OAKS Ejer: John Wilkes
Fredsforstyrrere vil blive retsforfulgt
Goddag, John Wilkes. Du har været heldig med vejret.
- Er fruen ikke med? - Hun kommer til ballet i aften.
- Velkommen til Twelve Oaks. - Mange tak, lndia.
Din datter bliver da smukkere og smukkere.
Lad os hilse på O'Hara-pigerne.
Jeg kan ikke døje Scarlett. Hun render efter Ashley.
Lad din bror om det. Du er værtinde i dag.
Godmorgen, piger.
Sikke en yndig kjole, lndia. Jeg kan dårligt tage blikket fra den.
Ashley.
Scarlett, søde ven. . .
Der er noget, jeg vil sige dig. Kan vi ikke finde et roligt sted?
Gerne. Jeg har også noget at fortælle dig.
Jeg håber, det vil glæde dig. Men hils lige på min kusine Melanie.
- Er det nu nødvendigt? - Hun har glædet sig til at gense dig.
Melanie. . . Scarlett er kommet.
- Det er dejligt at se dig igen. - Jeg forventede ikke at se dig her.
- Du bliver vel i nogle dage. - Jeg håber sådan, vi bliver venner.
- Vi beholder hende her, ikke? - Jo, sikke en masse sjov vi ku' få.
Ashley forstår at fornøje piger, men du er jo altid så alvorlig.
Du er altid så livlig, Scarlett. Jeg ville ønske, jeg var som dig.
- Det mener du vist ikke. - Melanie er altid oprigtig.
Det kunne du lære noget af. Ashley mener aldrig, hvad han siger.
Charles Hamilton. . . Du ser knageme godt ud.
Har du taget din bror med, for at han skal knuse mit lille hjerte?
Hun har aldrig værdiget ham et blik. Det er kun, fordi han er din kavaler.
Lad os spise sammen. Og ve dig, hvis du kaster andre piger blikke.
Det kunne jeg ikke drømme om.
Hvor det kindskæg dog klæder Dem, Frank Kennedy.
Charles Hamilton ville have mig til bords, men jeg foretrækker Dem.
Grin du bare. Nu er hun ude efter din kavaler.
Det er vældig pænt af Dem. Jeg skal se, hvad jeg kan gøre.
- Flirter du med din søsters kavaler? - Jeg kan da finde en bedre.
Brent og Stuart Tarleton, jeg er rigtig vred på jer.
I ignorerer mig, og jeg har endda den gamle klud på til ære for jer.
- Jeg regnede med at få jer til bords. - Selvfølgelig, Scarlett.
Det er umuligt at afgøre, hvem af jer der er flottest.
Det har holdt mig vågen hele natten.
Hvem er det, der står og kigger på os med et smil?
Det er da Rhett Butler fra Charleston. Han har et meget dårligt omdømme.
Han ser ud, som om han ved, hvordan jeg ser ud under særken.
Han har boet oppe nordpå, fordi familien ikke ville vide af ham.
Han blev bortvist fra West Point.
Og så var der hende pigen, han ikke ville gifte sig med.
Fortæl, fortæl.
Han tog hende med ud at køre uden anstandsdame, -
- og så ville han ikke gifte sig med hende.
Nej. Men hendes gode rygte var ødelagt.
- Er du lykkelig? - Overmåde.
Det er, som om du hører til her. Stedet er som skabt til dig.
- Jeg hører gerne til det, du elsker. - Du elsker også "Twelve Oaks" .
Ja, det er mere end et hjem.
Det er en hel verden af ynde og skønhed.
Men sådan forbliver den måske ikke.
Du frygter krigen, ikke?
Men ingen krig kan komme mellem os, Ashley.
Uanset hvad der sker, vil jeg elske dig, så længe jeg lever.
Hvorfor sidde ved et bord? Der kan man kun have to bordherrer.
- Jeg henter dessert. - Må jeg ikke nok?
Jeg tror. . .
. . . at Charles Hamilton skal have lov.
Tusind tak, miss O'Hara.
- Så kom dog af sted. - Heldige rad.
Miss O'Hara. . . Jeg elsker Dem.
Jeg har mistet appetitten.
Hvorfor skal jeg sove til middag?
Det gør pæne piger. Det er på tide, De husker, De er miss Ellens datter.
- Yankee'er sover ikke til middag. - De skal heller ikke til bal i aften.
Ashley har ikke rigtig øjne for dig i dag.
Pas du hellere på din Kindskæg-Kennedy.
Ashleys forlovelse bliver offentliggjort i aften.
Nå, så det tror du?
Kan I så opføre jer ordentligt? I opfører jer som hvide fattigfolk.
- Sådan opfører damer sig ikke. - Det vil jeg blæse på.
ØD IKKE TIDEN BORT DET ER DEN, LIVET BESTÅR AF
Vi har fundet os i nok fra yankee'ernes side.
Vi beholder vore slaver, om de vil det eller ej.
Det er Georgias ret at trække sig ud af Unionen.
Syden må gribe til våben.
Efter at have beskudt bæsterne ved Fort Sumter, er vi nødt til at slås.
Ja, så må yankee'erne bede om fred.
Yankee'erne kan ikke vinde et slag, men det kan vi.
De vil stikke halen mellem benene.
En sydstatsmand kan klare tyve yankee'er.
Gentlemen slås bedre end rakkerpak.
- Hvad siger vores kaptajn? - Går Georgia i kamp, går jeg med.
Men ligesom min far håber jeg, de lader os forlade Unionen uden strid.
Ønsker du da ikke en krig?
Det meste af verdens elendighed skyldes krige.
Og bagefter kan ingen huske, hvad der startede dem.
Mr. Butler har været nordpå. Er De ikke enig med os?
- En krig vindes næppe med ord. - Hvad mener De?
- Vi har ingen kanonfabrikker. - Hvad betyder det for gentlemen?
- Det kan blive ret afgørende. - Insinuerer De, at de kan slå os?
Nej. Jeg siger det, som det er. De er bedre rustet.
Fabrikker, skibsværfter, kulminer. Og flåden kan blokere vore havne.
Vi har ikke andet end bomuld, slaver og hovmod.
Det er overløbersnak.
- Om forladelse, men det er sandt. - Det kan ikke undskyldes.
De blev bortvist fra West Point og udstødt af Deres familie.
De må tilgive mig, at jeg ikke er fuldkommen.
Jeg kigger mig lidt omkring, mr. Wilkes.
Jeg ødelægger vist både cognacen cigarerne og sejrsdrømmene her.
- Hvad man kunne forvente af ham. - Jeg så dig ikke kaste handsken.
- Han vil jo ikke kæmpe. - Han nænnede det ikke, Charles.
Han har vundet dueller mod mænd, der var mere sikre på hånden.
Lad nu være. Vi får brug for dig i vigtigere kampe.
Mr. Butler er vores gæst, så jeg vil vise ham rundt.
Ashley.
Hvem gemmer du dig for herinde?
Hvad har du på hjerte?
Hvorfor er du ikke oppe at hvile dig? Vil du fortælle en hemmelighed?
Åh, Ashley. . . Jeg elsker dig.
Det gør jeg virkelig.
Du har taget alle med storm i dag. Og mig tog du jo for længe siden.
Tilhører dit hjerte mig? Jeg elsker dig.
Sig ikke sådan noget. Du vil hade mig for sandheden.
Dig ville jeg aldrig kunne hade. Og du holder da af mig, ikke?
Jo, jeg holder af dig.
Lad os skilles og glemme disse ord.
- Hvorfor? Vil du da ikke have mig? - Jeg skal giftes med Melanie.
- Det kan du da ikke. - Du tvinger mig til at såre dig.
Du er ung og tankeløs og ved ikke, hvad ægteskabet indebærer.
Jeg vil være din hustru. Du elsker ikke Melanie.
Vi er knyttet sammen ved blodets bånd og forstår hinanden.
Du elsker jo mig.
Ja, for du har al den appetit på livet, jeg mangler.
Men en sådan kærlighed er ikke nok. Vi er for forskellige.
Du tør jo ikke, din kryster.
Du vil hellere have den gås, der kun kan sige "ja" og "nej" -
- og føde en flok dumme unger.
- Tal ikke sådan om Melanie. - Du lod mig tro, du ville have mig.
- Jeg har aldrig. . . - Jo, du har.
Jeg vil hade dig resten af mit liv. Intet ord er slemt nok at kalde dig.
Er krigen brudt ud?
De skulle have givet Dem til kende.
Midt i det smukke jalousidrama?
- Min mund er lukket med syv segl. - De er ikke nogen gentleman.
Og De er ikke nogen dame. Damer siger mig nu heller ikke noget.
De er rigtig ubehøvlet.
Det var en kompliment. Lad os ses, når De har glemt mr. Wilkes.
Han er slet ikke ikke noget for en pige med Deres. . . "Iivsappetit" .
De er ikke engang god nok til at pudse hans støvler.
De sagde, De hadede ham.
Så du hende ikke rende efter mændene under selskabet?
Nu er du ikke rimelig, lndia. Det er dem, der flokkes om hende.
Du er altid så sød, Melanie.
- Så du hende ikke med din bror? - Jo, og hun ved, at Charles er min.
Hun er da bare en glad og livlig pige.
- Mænd forlyster sig kun med hende. - Nu er du ikke sød.
Miss O'Hara?
- Mr. Lincoln har indkaldt frivillige. - Tænker I da aldrig på andet?
Jo, men der er krig. Alle lader sig indrullere. Også jeg.
Alle?
Gør det Dem bedrøvet. . . at se os drage af sted?
Jeg vil græde mig i søvn hver aften.
De er verdens smukkeste pige. Og den sødeste og kæreste.
Jeg tør ikke tro, at De kan elske en, der er så klodset som jeg.
Men hvis De vil gifte Dem med mig, vil jeg gøre alt for Dem.
- Hvabehar? - Vil De gifte Dem med mig?
Ja, mr. Hamilton.
- Vil De vente på mig? - Nej, jeg vil ikke vente.
Vil De giftes straks?
Åh, miss O'Hara. . . Scarlett.
Hvornår skal jeg tale med din far? Jeg gør det straks. . . min kære.
Min kære. . .
- Der går mindst en uge. - Tager de dig fra mig om en uge?
Jeg håbede, dit bryllup blev lige så smukt som vores, og det blev det.
- Gjorde det? - Nu er vi svigerinder.
Du må ikke græde. Jeg er hjemme hos dig igen om nogle få uger.
Skønt kaptajn Hamilton ikke blev forundt heltedøden på slagmarken, -
- døde han som en helt -
- af mæslinger efterfulgt af lungebetændelse.
De ærbødigste hilsner. Oberstløjtnant Wade Hampton.
- Miss Scarlett! - Jeg er for ung til at være enke.
Miss Scarlett. . .
Jeg skræmmer jo folk væk i det antræk.
- De skal ikke ud. De sørger. - Ja, men jeg føler ingen sorg.
Hvorfor skal jeg forstille mig?
Hvad er der dog? Ja, men lille ven dog. . .
- Hvad er det med dig? - Jeg kommer ikke til at opleve mere.
Jeg ved godt, jeg er slem, men jeg kan ikke holde ud at bære sorg.
Som om det ikke var slemt nok, at man bliver holdt væk fra festerne.
Jeg forstår da godt, at du gerne vil nyde din ungdom.
Har du lyst til at rejse til Savannah en tur?
- Hvad skulle jeg dog der? - Så Atlanta, da? Der er livligt.
Du kan bo hos Melanie og hendes tante Pittypat.
Melanie. . . Ja, det kunne jeg jo.
Du er noget af det sødeste, mor.
Vil du gerne det? Så lad mig se et lille smil.
Du kan tage Prissy med.
Pak miss Scarletts sager, Mammy, så skriver jeg de fornødne breve.
- Atlanta. . . - Det går nok bare galt.
- Hvad mener du? - Mr. Ashley Wilkes, naturligvis.
Når han kommer på orlov, vil De sidde der som en edderkop.
- Han er miss Melanies mand. . . - Skulle du ikke pakke?
VELGØRENHEDSBAL TIL FORDEL FOR ATLANTA MILITÆRHOSPITAL
- Snakken går. - Pyt da med det, tante Pittypat.
Jeg huser Scarlett, så det er mit ansvar.
En enke ved en offentlig begivenhed. Jeg bliver helt dårlig.
Scarlett ville jo så gerne bidrage. Det er da smukt gjort.
Du får det til at lyde, som om hun kom for at danse.
Mine damer og herrer, der er store nyheder.
Vore brave soldater har vundet endnu en sejr.
General Lee har drevet yankee'erne nordpå ud af Virginia.
Og en glædelig overraskelse.
Blandt os i aften har vi den mest modige af alle blokadebrydere, -
- der har trodset yankee-kanonerne -
- og forsynet os med uld og kniplinger.
Jeg taler om vor vovehals fra de oprørte have.
Ingen ringere end vor gode ven fra Charleston: Kaptajn Rhett Butler.
Nu skal jeg.
Mig en fornøjelse, kaptajn Butler. Jeg traf Dem i min mands hjem.
- Det glæder mig, at De mindes det. - Traf du kaptajn Butler, Scarlett?
Det tror jeg nok.
Ganske kort i biblioteket. De havde vist knust et eller andet.
Ja, kaptajn Butler.
Vil de damer bidrage med Deres smykker?
Vi bærer ingen. Vi bærer sorg.
Må jeg have lov på damernes vegne?
Vent lige lidt.
Det er jo Deres vielsesring.
Min mand har nok mere glæde af den her end på min finger.
Det var smukt gjort.
Tag min også. Det støtter jo et godt formål.
Og jeg ved, hvad den ring betyder for Dem.
Melanie. . . Jeg skal bruge din billigelse til noget utraditionelt.
Vil De have os undskyldt?
Krigen avler de mest sære enker.
Bare De dog ville gå Deres vej.
Lad nu være. Jeg vil tage Deres hemmelighed med mig i graven.
Man kan vel ikke hade en krigshelt. De er jo åbenbart en ædel mand.
Jeg må skuffe Dem. Jeg er hverken helt eller ædel.
- De er da blokadebryder. - Det er udelukkende for pengene.
- Kæmper De da ikke for vores sag? - Jeg kæmper kun Rhett Butlers sag.
Og nu et spændende indslag i indsamlingen til hospitalet.
Vil man indlede næste dans med en dame, må man byde på hende.
Hvordan kan De tillade Deres mand at lave denne. . . slaveauktion?
Hvor vover De?
Melanie Wilkes gav sin billigelse, da det er i den gode sags tjeneste.
- Jamen dog. . . Hvor er mit lugtesalt? - Du vover på at besvime, Pittypat.
Hvis Melanie billiger det, er der ikke noget galt i det.
Lad mig få et bud, mine gode herrer.
Nu ikke så tilbageholdende.
20 dollars for miss Maybelle Merriwether.
25 dollars for miss Fanny Elsing.
- Vil De kun give 25 dollars for. . . - 1 50 dollars i guld.
- For hvilken dame, sir? - For mrs. Charles Hamilton.
- Hvabehar? - Mrs. Charles Hamilton.
Mrs. Hamilton sørger, men enhver anden af vore unge skønheder. . .
- Jeg sagde mrs. Charles Hamilton. - Det ønsker hun ikke, mr. Butler.
Jo, jeg gør.
Vælg partner til Virginia-reel'en.
- Vi har chokeret Syden, Scarlett. - Det er som blokadebrydning.
Værre. Så jeg håber, det giver et pænt udbytte.
Jeg vil bare danse i aften. Om det så var med Abe Lincoln.
- Mit gode omdømme er snart røget. - Uvæsenligt, hvis man har mod nok.
De er skamløs.
De danser jo pragtfuldt, kaptajn.
Jeg er ikke en af plantage-drengene. Jeg forventer mere end en flirt.
Hvad forventer De da?
Det skal jeg sige dig, hvis du fjerner det sydstatspigesmil.
Jeg vil høre de samme ord fra dig, som Ashley Wilkes hørte.
- "Jeg elsker dig. " - Det kommer De aldrig til.
Kære mrs. Wilkes. Konføderationen behøver ikke kvindernes hjerteblod.
Jeg har købt Deres ring tilbage.
Når jeg vender hjem fra Paris, vil jeg opsøge Dem -
- for at udtrykke min beundring for Deres indsats. Rhett Butler.
Hvor er det dog sødt af ham. Han er et betænksomt menneske.
Snik-snak. Han nævner slet ikke min indsats.
P.S. Jeg vedlægger også mrs. Hamiltons ring.
Hvor henrivende, Rhett. Har du den med hele vejen fra Paris?
Nu må du smide det hykleriske sørgeantræk.
Næste gang tager jeg grøn silke med til en dragt.
Jeg skylder drengene ved fronten at sørge for, at pigerne ser godt ud.
Det er længe siden, jeg har fået noget nyt.
Hvordan ser jeg ud?
- Rædsom. - Hvad er der galt?
Krigen er gået for vidt, når en pige som dig ikke forstår at bære moden.
Åh, Rhett. . . Jeg kan godt selv.
- Men jeg tør knap gå med den. - Det skal nok komme.
I øvrigt er der ingen kvinder i Paris, der går med mamelukker mere.
Hvad går de så. . .? Det er ikke noget, man taler om.
Man må gerne vide, de er der. Bare ikke tale om dem.
Det er pænt af dig, men jeg kan ikke tage imod alt det.
Jeg giver aldrig noget væk uden at få noget til gengæld.
- Jeg gifter mig ikke for en kyse. - Jeg har ikke i sinde at gifte mig.
Jeg giver dig heller ikke et kys for den.
Luk øjnene op.
Nej, jeg vil ikke kysse dig. Selv om du trænger til at blive kysset.
Ofte og af en, der har forstand på det.
- Og det skulle være dig? - Ja, hvis tidspunktet var det rette.
Din ondskabsfulde, indbildske rad. Hvorfor lukkede jeg dig dog ind?
Fordi jeg er den eneste over seksten og under tres, der er noget ved.
- Men krigen er nok snart forbi. - Hvorfor?
Der er et lille slag i gang, der vil afgøre det hele.
Er Ashley med i det?
Sværmer du stadig for det fjols? Ja, det vil jeg tro, han er.
- Hvor er det? - En by i Pennsylvania. Gettysburg.
Tavse og forgræmmede vendte Atlanta-borgerne deres blik -
- mod den lille by Gettysburg gennem de tre historiske dage, -
- da to nationer tog livtag på Pennsylvanias agre.
Tabslister!
FALDNE PÅ SLAGMARKEN
Værsgo, miss Melanie. Jeg måtte kæmpe for den.
Se du efter, Scarlett. "W" kommer til sidst.
"Wellman, Wendell, White, Whither, Wilkins, Williams. . .
- Scarlett. . . Du er forbi ham. - Han er ikke blandt dem.
- Der er ikke sket Ashley noget. - Han er uskadt.
Hvor er det kært af dig at bekymre dig sådan på mine vegne.
Jeg går hen til hende.
Ikke her, min ven. Vi kører hjem.
- Dr. Meade. Der er vel ikke. . .? - Jo, vores søn Darcy.
Jeg var ved at strikke vanter til ham. Dem får han ikke brug for.
Jeg lader mig indrullere, og så skyder jeg de yankee'er.
Skulle det hjælpe din mor, at du også blev skudt?
En trist dag, Scarlett. Dårlig nyt?
- Ashley er udskadt. - Det var da godt for mrs. Wilkes.
Men der er så mange andre. Næsten alle familier er ramt.
- Begge Tarletons drenge. - Ja. Det er en trist forsamling.
Sydstaterne er gået i knæ og vil aldrig rejse sig igen.
Fortiden dør for øjnene af os.
- Sådan har jeg aldrig hørt dig tale. - Spild som det her gør mig vred.
Men Ashley Wilkes kommer jo hjem til kvinderne, der elsker ham.
Til dem begge to.
Man har bevilget major Ashley Wilkes tre dages juleorlov -
- for fortjenstfuld tjeneste under Pennsylvania-slaget.
Så kom du.
Så kom du omsider. Jeg har ventet og ventet.
Melanie, min elskede hustru.
Vi glemmer helt Scarlett.
Goddag, søde Scarlett.
Er det en velkomst at give en hjemvendt kriger?
Ashley, jeg. . .
Glædelig jul, Ashley.
Kom nu her, dit gamle kræ. Alle dine koner er ædt.
Dine kyllinger er ligeledes ædt, så du gør ikke nogen faderløse.
Bliv nu her, så de hvide kan få dig i julegave.
Bliv stående.
Du behøver ikke spille kostbar, fordi du er den sidste hane i Atlanta.
Ikke mere krigssnak. Det er jul. Lad os hellere tale om gamle dage.
- Må vi tage et glas, tante Pittypat? - Der er da rigeligt, onkel Peter.
Det sidste af fars gode madeira.
Han fik den af sin onkel, admiral Will Hamilton, -
- som giftede sig med sin kusine Jessica Carroll fra Carrollton.
Det var hans grandkusine.
Jeg har gemt den for at kunne ønske Ashley glædelig jul.
Spar nu på det, for det er det sidste.
Jeg er meget glad for min julegave. Kun generaler har den slags nu.
- Det glæder mig, min ven. - Hvor har du fået stoffet fra?
Fra en dame i Charleston, hvis søn jeg passede, til han døde.
Nu må du love mig, at du passer på den, ikke?
Vær du ganske rolig. Jeg lover, at jeg kommer hjem uden huller i den.
- Godnat, min ven. - Godnat, søde Scarlett.
- Tager mr. Ashley af sted nu? - Meget snart.
Vil miss Melanie stadig ikke med på banegården?
Nej, hun er så bedrøvet, at hun ikke engang vil med herned.
Må jeg tage med på banegården?
Jeg vil hellere huske dig, som du står her.
Jeg har også en gave til dig, Ashley.
Hvor er det dog smukt. Bind det om mig, søde ven.
Jeg lavede det til uniformsjakken.
Har du selv lavet det? Så værdsætter jeg det dobbelt.
Jeg ville gøre alt for dig.
Der er faktisk noget, du kan gøre for mig.
Pas på Melanie. Hun er skrøbelig, og hun holder så meget af dig.
- Hvis jeg blev dræbt. . . - Tys. Skynd dig at bede en bøn.
Bed du en for mig.
Vi må alle bede nu, hvor vi nærmer os slutningen.
- Slutningen? - Slutningen på krigen og livet her.
Du tror da ikke, yankee'erne vinder?
Mine mænd går på bare fødder, og sneen ligger tykt i Virginia.
Når jeg ser på dem og på yankee'erne, der strømmer til. . .
Jeg vil være langt borte.
Det trøster mig at vide, hun har dig. Vil du love mig det?
Ja.
- Var der andet, du ville sige? - Nej. . . Blot farvel.
- Jeg kan ikke lade dig tage af sted. - Nu må du være tapper.
Hvordan skulle jeg ellers kunne gå? Du er så god og stærk og smuk.
Det er ikke kun dit søde ansigt. Det er dig.
Kys mig farvel, Ashley.
Jeg elsker dig, Ashley. Jeg har aldrig elsket andre.
Charles tog jeg kun for at såre dig. Sig, du elsker mig.
Det vil jeg kunne leve på resten af livet.
Farvel.
Når krigen er slut, Ashley. Når krigen er slut.
I Atlanta bad man, mens yankee'erne vandt sejr på sejr.
Man holdt hovedet højt, men hjertet var tungt, -
- mens sårede og flygtninge strømmede til Georgia.
Derhjemme er der et vildt blommetræ, der blomstrer om foråret.
- Det står nede ved bækken. - Ja, det er sandt.
Da min bror Jeff og jeg var børn. . . Jeg har vel fortalt om min bror?
Det må jeg have. Han. . . Vi ved ikke, hvor Jeff er nu.
- Vi har intet hørt efter Bull Run. - Vi skal have taget temperaturen.
Tag det i munden og vent lidt med at snakke.
Jeg er så træt. Jeg tager hjem. Er du slet ikke træt?
Nej, Scarlett. Det her kunne lige så godt være Ashley.
Omgivet af fremmede i sin nød. . . Nej, jeg er ikke træt, Scarlett.
Hver og en af dem kunne være Ashley.
Jeg har ventet i en time her for at få Dem i tale, mrs. Wilkes.
Forsvind, din tøjte.
- Ignorér hende. - Hvem er du?
Jeg hedder Belle Watling. De mener vel ikke, jeg har noget at gøre her.
Hvad ville De tale med mig om?
Jeg tilbød mig som sygeplejerske, men damerne ville ikke vide af mig.
Det er måske til at forstå, men mine penge var heller ikke gode nok.
Det siges, at De er et godt menneske, så tag mine penge til hospitalet.
- Har jeg ikke sagt til Dem. . . - Jeg taler med mrs. Wilkes.
Det er gode penge, selv om det er mine.
- De er et generøst menneske. - Nej. Men jeg er sydstatskvinde.
Nogle er af en anden mening. De er ikke så gode kristne som Dem.
Der er mange penge.
1 0, 20, 30, 50. Og det er i guld.
Må jeg lige se det lommetørklæde? "R.B. " . . .
Og det er Rhett Butlers vogn.
Hvis man ikke var en dame, skulle man give den sjuft besked.
Shermans første granater spredte panik i byen.
De hjælpeløse, ubevæbnede indbyggere flygtede -
- fra den altødelæggende kraft.
Samtidig marcherede de sidste tapre tropper modløst mod fjenden.
"Herren er min hyrde, mig skal intet fattes. "
"Han lader mig ligge på grønne vange. "
"Han kvæger min sjæl, han fører mig ad rette veje for sit navns skyld. "
"Skal jeg end vandre i dødsskyggens dal, -
- jeg frygter ej ondt, thi du er med mig. "
"Din kæp og din stav er min trøst. "
- Yankee'erne! - De rykker frem, dr. Meade.
- De kommer ikke ind i Atlanta. - Vi er i sikkerhed her.
- Giv mig noget mod smerten. - Vi har desværre ikke noget.
De muldyr gør mig vanvittig.
- Du har ikke en knægt. - Et es, så går jeg i krig igen.
Jeg får aldrig dig og far at se igen.
- Det ben skal sættes af. - Nej. Lad mig være.
- Vi har ikke mere kloroform. - Så må vi operere uden.
Nej! Det får I ikke lov til.
Det skal af. Der er koldbrand i det.
Jeg har ikke set familien i tre dage. Nu går jeg hjem et smut.
En båre!
Inddrag sengen, sygeplejerske.
Miss Scarlett. . .
- Frank Kennedy. . . - Hvordan har Suellen det?
Hvornår er du kommet, Frank? Har du mange smerter?
- Suellen. . . - Hun har det godt.
Dr. Wilson har brug for Dem. Det ben skal sættes af.
Jeg kommer igen.
Lad mig være.
Jeg kan ikke holde det ud. I må ikke skære i mig.
- Vil I ikke nok lade være? - Hvor bliver sygeplejersken af?
- Dr. Wilson venter på Dem. - Lad ham vente. Jeg har fået nok.
Big Sam!
Milde Moses, det er jo miss Scarlett.
Hvor er jeg dog glad for at se jer.
- Er der nyt? Mor har ikke skrevet. - Hun er syg.
Det er ikke noget alvorligt.
Deres far må ikke kæmpe på grund af knæet, -
- og han blev rasende, da de sendte os ud at grave skyttegrave.
Men fruen sagde, at der var brug for os.
- Havde hun læge? - Vi skal videre, frue.
- Vi skal nok stoppe de yankee'er. - Send bud, hvis I kommer noget til.
Scarlett!
- Sæt dig op, før du bliver kørt over. - Kør mig hen til tante Pitty, Rhett.
Et smukt syn, ikke?
Et af general Shermans visitkort. Nu kommer han snart selv.
- Jeg må væk inden. - Lader du hospitalet i stikken?
Du har måske fået nok af død og lus og lemlæstede mænd?
Syge mænd er ikke noget for dig.
- Bare jeg dog kunne komme væk. - Lad os tage væk sammen.
Hvorfor blive og se på ødelæggelsen, når der findes så mange rare steder?
- Mexico, London, Paris. . . - Sammen med dig?
Ja, med en mand, der forstår dig og beundrer dig, som du er.
Vi er gjort af samme stof.
Jeg har ventet på, at du skulle glemme det skrog til Ashley Wilkes.
Jeg hører, mrs. Wilkes skal føde om en måned.
Det er svært at elske en mand, der har både hustru og barn.
Tager du med mig, eller står du af?
Jeg hader og afskyr dig og vil gøre det resten af mit liv.
Ikke helt så længe, Scarlett.
Miss Scarlett! Alle flygter.
Jeg holder ikke de kanoner ud. Jeg dåner, når jeg hører dem.
Pas på kufferten, onkel Peter.
- Du rejser da ikke væk? - Jo, jeg gør.
Yankee'er i Georgia. Hvordan er det kommet så vidt?
- Jeg tager med. Pak mine ting. - Er det nu rigtigt af dig?
- Du stikker da ikke af, Scarlett? - Jeg går ikke hen på hospitalet igen.
Jeg har set nok død og elendighed. Min mor har brug for mig derhjemme.
- Du er nødt til at blive. - Uden anstandsdame? Det er uhørt.
Det her er ikke noget haveselskab. Melanie har brug for dig.
Hun er syg og kan få en vanskelig fødsel.
- Kan vi ikke tage hende med? - Og risikere, at hun føder i vognen?
Det er ikke mit barn.
Der er ingen til at tage sig af hende. Du er nødt til at blive her.
- Jeg ved intet om fødsler. - Det gør jeg.
Det har jeg prøvet så tit. Jeg kan klare det hele, doktor.
Så regner jeg med din hjælp.
Ashley kæmper for os på slagmarken. Måske kommer han aldrig tilbage.
Vi må give ham et sundt og rask barn.
- Skynd dig, Scarlett. - Jeg har givet Ashley mit løfte.
Så bliver du? Scarlett bliver her, miss Pittypat.
Kør, onkel Peter. Sikke noget. Verden er da rent af lave.
Onkel Peter. . . mit lugtesalt.
Det er alt sammen din skyld, Melanie. Jeg hader dig, og jeg hader dit barn.
Havde jeg dog bare ikke givet Ashley mit løfte.
BELEJRING
Det regnede med granater.
I 35 dage håbede et sønderbombet Atlanta på et mirakel. . .
Herefter fulgte en stilhed mere skræmmende end kanoners torden.
Stop! Vær sød at stoppe.
- Kommer yankee'erne? - Ja. Hæren er på tilbagetog.
Lader man os i stikken?
Alle skal evakueres, før Sherman afskærer vejen mod syd.
Hvad skal jeg dog gøre?
Flygt sydpå i en fart. Farvel, frue.
Prissy!
Pak mine og miss Melanies ting. Vi tager til "Tara" .
Yankee'erne kommer.
Scarlett?
Melanie, vi tager til. . .
Melanie. . .
Jeg er ked af sådan at være til besvær, Scarlett.
Det gik i gang ved daggry.
Men. . . yankee'erne kommer.
Du kunne være på "Tara" hos din mor, -
- hvis det ikke var for mig.
Kære Scarlett, du har været så sød ved mig.
Sødere end nogen søster kunne være.
Jeg har ligget og tænkt på noget. Hvis jeg nu går hen og dør, -
- vil du så tage dig af mit barn?
Snik-snak. Det er slemt nok i forvejen uden den slags snak.
- Jeg sender bud efter dr. Meade. - Vent. . .
Han skal ikke sidde her i timevis, mens. . .
Mens alle de stakkels, sårede soldater. . .
Skynd dig at komme, Prissy. Hent dr. Meade i en fart.
- Babyen. . . - Så se dog at komme af sted.
Skynd dig. Det her får de at vide derhjemme.
Hende Prissy. . .
Her er allerede bagende varmt, og klokken er ikke tolv endnu.
Bare rolig. Det føles altid som en evighed, når man venter.
Hun skal få, hende Prissy.
Ved du, hvad jeg har hørt om Maybelle Merriwether?
Kan du huske hendes lille, sjove, uniformerede kavaler?
Du skal ikke snakke for min skyld. Jeg ved godt, du er bekymret.
Melly. . . Jeg henter noget koldt vand.
- Du er et drys. Hvor er dr. Meade? - Jeg kunne ikke finde ham.
Han var ikke henne på hospitalet. Han er vist nede i vognporten.
- Hvorfor gik du så ikke derned? - Jeg turde ikke, miss Scarlett.
De ligger og dør dernede, og jeg er bange for de døde.
Gå op til miss Melly. Og gør hende nu ikke mere bekymret.
Har De set doktoren?
Doktoren?
Dr. Meade. . . Omsider fandt jeg Dem.
Godt, De kom. Hjælpen er kærkommen.
- Se bare at komme i sving. - Melanie føder. De må komme.
Jeg kan da ikke gå herfra. De dør i hundredetal. Find en kvinde.
- Her er ingen. Hun kan dø, doktor. - Dø?
Her ligger de og forbløder.
Og vi kan ikke engang lindre deres smerte.
Forstyr mig nu ikke mere. En fødsel er en enkel sag.
- Kom ind med nogle bårer. - Dr. Meade!
- Kommer doktoren? - Han kan ikke.
- Det står skidt til med miss Melly. - Der er ingen, der har tid.
Du må klare det, Prissy. Jeg hjælper dig.
- Åh, nej, miss Scarlett. . . - Hvad er der?
Jeg må finde en doktor. Jeg ved intet om fødsler.
Du sagde, du vidste alt om det.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde det. Mor sendte mig altid ud.
Så hold dog op.
Gå ned og tænd op og sæt kedlen over.
Tag alle de rene håndklæder, du kan finde.
Og en saks. Du kommer ikke op uden en.
Skynd dig lidt.
Jeg kommer nu, Melly. Jeg kommer nu.
- Tag væk, Scarlett. - Jeg forlader dig ikke.
- Jeg skal dø. - Sludder. Bare hold fat i mig, Melly.
Tal til mig, Scarlett.
Du behøver ikke spille tapper. Skrig og råb. Ingen kan høre dig.
Mor siger, at en kniv under sengen skærer smerten midt over.
Kaptajn Butler?
Hvem? Han er ovenpå. Belle Watling holder fest.
Kaptajn Butler?
- Hvad er det for et postyr? - Jeg skal tale med kaptajn Butler.
Kom herned, kaptajn Butler.
- Hvad er der, Prissy? - Miss Scarlett sendte mig herhen.
Miss Melanie har født i dag. Hun fik en dejlig dreng.
- Miss Scarlett og jeg fødte det. - Har Scarlett. . .
Det var mest mig. Miss Scarlett hjalp mig lidt.
En doktor kunne ikke have gjort det bedre.
- Men miss Melly er lidt svag nu. - Det tror jeg gerne.
Og yankee'erne kommer, og miss Scarlett. . .
Yankee'erne er kommet. Vær sød at hente os i Deres vogn.
Hæren har taget både hest og vogn. Kom op og lad os tale om det.
Mor tæver mig med en majsstav, hvis jeg går ind til miss Watling.
Hvor kan man stjæle en hest i en god sags tjeneste?
Er det dig, Rhett? Jeg vidste, du ville komme.
Det er en dejlig aften. Prissy siger, du planlægger en rejse.
- Du skal ikke spøge lige nu. - Du er da vel ikke bange?
Dødsensangst. Det har du også grund til at være. . . Yankee'erne!
Nej, hæren sprænger ammunitionen i luften, før de kommer.
- Vi må væk. - Og hvor går turen hen?
- Hjem til "Tara" . - Der har været kampe hele dagen.
Og du kommer med en syg kvinde, en baby og en tosset negerpige.
- Dem efterlader du måske her? - De skal med.
Mrs. Wilkes over ujævne veje?
Jeg vil hjem til min mor og "Tara" .
"Tara" er nok brændt ned til grunden. Og soldaterne vil tage hesten.
Og nu har jeg ulejliget mig med at stjæle den.
Så går jeg, og jeg slår dig ihjel, hvis du forsøger at stoppe mig.
Det gør jeg. . .
Så, så, lille ven. Du skal nok komme hjem.
Formår man det, du har gjort i dag, kan man også klare Sherman.
Du skal ikke græde mere.
Vær en stor pige og puds næsen.
- Hvad laver du? - Pakker.
Kom og tag den lille.
- Melly? - Vi kører til "Tara", mrs. Wilkes.
Ellers brænder de huset af over hovedet på os.
Lille skat. . . Stakkels, lille skat.
- Kan De lægge armene om min hals? - Det tror jeg.
Pyt med det.
- Ashley. . . Charles. - Hvad vil hun?
Hun vil have billedet af Ashley og Charles' sværd med.
Hvad er det?
De sætter ild til våbenlageret. Vi risikerer at blive blæst til "Tara" .
- Vi må skynde os over sporet. - Ikke den vej.
Det er den eneste, der er åben.
Jeg har glemt at låse.
- Hvad griner du af? - At du vil låse yankee'erne ude.
- Bare de ville skynde sig. - Det har ingen hastværk.
Med dem forsvinder al lov og orden.
Gribbene spilder ikke tiden.
Lad os komme væk.
En hest!
Kom med den hest.
Afskær dem vejen.
Stands.
Hit med den hest.
Der er ikke meget til yankee'erne. Vi skal væk, før ilden når krudtet.
Kom nu.
Giv mig et sjal.
Det er bedst, du ikke ser noget.
Det er et historisk øjeblik, min ven.
Du kan fortælle dine børnebørn om den aften, du så Syden forsvinde.
De ville slå yankee'erne på en måned, de brave fjolser.
Det er alt sammen deres skyld, fordi de var så høje i hatten.
Sådan følte jeg også engang.
Du kan være stolt af, at du var klog nok til ikke at melde dig.
Det er jeg nu ikke.
- Hvorfor stopper du? - Det er vejen til "Tara" .
- Mrs. Wilkes? - Hun besvimede for længe siden.
Det er nok det bedste. Smerterne var uudholdelige.
Er du stadig fast besluttet?
- Vi skal nok slippe igennem, Rhett. - Ikke "vi" . Jeg står af her.
- Hvor skal du hen, Rhett? - Jeg melder mig til hæren.
- Du havde nær skræmt livet af mig. - Det er skam mit alvor.
- Jeg slutter mig til vore soldater. - De stikker jo af.
Så skulle jeg kende dem dårligt. Og nu vil jeg være med.
- Bedre sent end. . . - Det kan du ikke mene, Rhett.
Selvisk til det sidste. Tænker stadig kun på dig selv.
Hvorfor netop nu, da alt er tabt, og jeg har sådan brug for dig?
Måske har jeg en svaghed for håbløse opgaver.
Eller også er det, fordi jeg skammer mig.
- Du efterlader mig hjælpeløs her. - Dig hjælpeløs?
Gud se i nåde til yankee'erne, hvis de tager dig til fange.
- Hop ned, så jeg kan sige farvel. - Nej.
Kom nu her.
Du må ikke forlade mig her, Rhett. Det vil jeg aldrig tilgive dig.
Jeg vil nok heller aldrig tilgive mig selv.
Bliver jeg skudt, vil jeg more mig over, hvor dum jeg har været.
Men én ting står fast. Jeg elsker dig, Scarlett.
Hele verden er af lave, men jeg elsker dig.
Fordi vi ligner hinanden. Vi er et par egoistiske slamberter.
Men vi kalder tingene ved deres rette navn.
- Hold ikke sådan om mig. - Kig på mig, Scarlett.
Jeg har aldrig elsket nogen kvinde så højt, som jeg elsker dig.
Slip mig.
En sydstatssoldat elsker dig og vil bære mindet om dig med sig.
Du sender en soldat i døden med et smukt minde.
Kys mig, Scarlett. Bare et enkelt kys.
Din elendige sjover. Folk har ret i, at du ikke er nogen gentleman.
Det har mindre at sige nu.
Hvis nogen rører krikken, så skyd. Men skyd nu ikke hesten i stedet.
Gå din vej. Jeg håber, du bliver spængt i småstykker og. . .
Resten kan jeg gætte mig til.
Når jeg nu dør for mit land, så håber jeg, du angrer dine ord.
Farvel, Scarlett.
Kom. Nu skal vi hjem.
Stakkels lille skat.
Mor tager sig af ham, når vi kommer hjem, Melly.
Jeg er så forfærdelig sulten. Vi må have noget at spise.
Ti stille. Vi kan stoppe ved Twelve Oaks.
Gå nu.
Fredsforstyrrere vil blive retsforfulgt
Åh, Ashley. . . Hvor er jeg glad for, du ikke ser det her.
De yankee'er. . . De modbydelige yankee'er.
Kom og tøjr den her ko, Prissy.
Hvorfor? Vi er snart hjemme. Og jeg er bange for køer.
Flå dit skørt i stykker og bind den efter vognen.
Barnet skal have mælk, og man ved ikke, hvad der venter os derhjemme.
Vi er hjemme. Det er "Tara" .
Fremad.
Lad være. . . Den er død.
Jeg kan ikke se huset.
Har de brændt det ned?
Det står der. De har ikke brændt det ned.
Det er der stadig.
Mor? Jeg er kommet hjem, mor.
Luk mig ind, far.
Åh, far. . . Nu er jeg hjemme.
Katy. . . Katy Scarlett.
Mammy. . .
- Jeg er kommet hjem, Mammy. - Lille skat. . .
Åh, Mammy, jeg er så. . . Hvor er mor?
Miss Suellen og miss Carreen fik tyfus.
Det var slemt, men nu går det bedre. De er bare svage som små killinger.
Men hvor er mor?
Miss Ellen tog ned for at passe Emmy Slattery, den hvide tøjte.
Hun fik det også.
- Og i nat. . . - Mor?
- Sødeste miss Scarlett. . . - Er der noget, jeg kan gøre, miss?
- Hvor er miss Melanie? - Hende skal De ikke tænke på.
Jeg har lagt hende i seng med babyen.
- Sæt koen ind i laden, Pork. - Der er ingen lade mere.
- Den blev yankee'ernes brændsel. - Huset var deres hovedkvarter.
- De lå overalt. - Yankee'er her?
De stjal det, de ikke brændte.
Alle klæder og tæpper. Selv miss Ellens rosenkrans.
Jeg er hundesulten.
- De har taget det hele. - Hønsene og det hele?
Det, de ikke nåede at spise, tog de med sig.
Jeg vil ikke høre mere om det.
- Hvad er det, far? Whisky? - Ja, min pige.
Hold hellere, Katy Scarlett. Du er ikke vant til spiritus.
Jeg har lyst til at beruse mig.
Åh, far. . .
- Hvad er det for nogle papirer? - Obligationer.
Det er, hvad vi har tilbage. Obligationer.
- Hvad er det for obligationer? - Konføderationens, naturligvis.
- Hvad glæde har vi af dem? - Sådan vil jeg ikke høre dig tale.
Hvad stiller vi op uden penge og mad, far?
Vi spørger din mor.
Ja, vi spørger mrs. O'Hara.
- Mor? - Mrs. O'Hara vil finde på råd.
Plag mig nu ikke. Rid dig en tur. Jeg har meget at se til.
Det skal nok gå, far.
Nu er Katy Scarlett kommet hjem.
Så skal det nok gå.
Hvad skal vi dog give de syge og barnet?
Jeg ved det ikke, Mammy.
Der er kun radiser i haven.
Miss Suellen og miss Carreen vil vaskes.
- Hvor er de andre tjenestefolk? - Der er kun mig og Pork tilbage.
Der er både barnet og de syge, og jeg har kun to hænder.
Hvem skal malke koen, miss Scarlett? Vi står for husarbejdet.
Jeg sværger ved Gud, at de ikke får mig ned med nakken.
Jeg overlever det her og kommer aldrig til at sulte igen.
Det gør ingen i familien.
Om jeg så skal lyve, stjæle, svindle eller slå ihjel.
Jeg sværger ved Gud, at jeg aldrig kommer til at sulte igen.
Ripped by Jolll Refitted by DoXer40